EN ORIGINAL DOKUMENTAR FRA NETFLIX
A.J. DAULERIO FHV. CHEFREDAKTØR, GAWKER.COM
Jeg modtog følgende:
"Vi har blokeret din konto som følge af retskendelsen modtaget 8. august 2016.
Desværre kan du ikke bruge penge, som tilbageholdes.
Midlerne kan være større eller mindre end det egentlige beløb på dine konti."
"Tohundrede og tredive millioner, tohundrede tusind dollar er tilbageholdt.
Vi kan også kræve nul dollar for rettergangen." Det var pænt af dem.
Jeg modtog dette FedEx-brev forrige fredag.
Fra en jeg ikke kender.
"Det er svært at forstå din situation,
men når det er overstået, vil du måske have nok Florida-stof
til en Carl Hiaasen-agtig roman.
Jeg ved, at det er mærkeligt at sende post til fremmede.
Jeg har sat stor pris på det, du har skrevet gennem årene."
Men, ja, hun sendte 200 dollar i kontanter. Jeg kender hende ikke engang.
Dette er kun noget, jeg er fanget i
og prøver at finde den bedste måde at komme igennem på.
Jeg opdagede, at det faktisk ville komme for retten.
Da vidste jeg, at der ville...
ske noget slemt.
Tro ikke, at bare fordi denne sag er så snusket og handler om sex,
at den ikke er vigtig.
Dette er en af de vigtigste sager om det første paragraftillæg i USA's historie.
Hulk Hogan, en af historiens bedste wrestlere,
fik et slag under bæltestedet.
Hogan sagsøger websiden Gawker
for at have offentliggjort en video, hvor han har sex
med radiokendissen Bubba The Love Sponges ekskone.
Han havde sex med sin bedste vens kone, med vennens samtykke.
Det er den første kendis-sexvideosag, der kommer for retten.
Privatlivets fred online mod ytringsfriheden.
...skjult for juryen.
Det er en mekanisme, hvor milliardærer kan spille hasard med retsvæsnet
for at angribe journalistik, de ikke kan lide.
De vidste udmærket, hvad de gjorde.
Jeg var ikke på linje med dem politisk som skribent.
Jeg var mere krigerisk, end de var vant til.
Af en eller anden grund blev jeg opfattet som en fjende.
Det handler om mere end bare en retssag eller et valg,
eller endog selve ytringsfriheden.
Det handler om opfattelsen af sandhed.
Byg muren!
Hvad er sandt?
Jeg giver dig en røvfuld.
Hvad er usandt? Hvad er virkelighed?
Det bekymrer mig, at om fem, ti, tyve år,
vil vi kigge tilbage og sige: "Åh, det var der, det startede.
Da USA's ytringsfrihed skiftede karakter."
Samfundet har hårdt brug for stærk, uafhængig og kontrær journalistik,
og mister vi det, bliver vi meget fattigere og udsættes for stor fare.
Ikke min præsident!
Folk er nødt til at forstå, at alt dette trues netop nu.
Fuck medierne!
Fuck dig!
Det er mediernes skyld! Det er deres skyld!
I har forårsaget dette her!
Jer fra medierne har arrangeret det her for at score seertal.
I har skabt dette.
I er alle sammen nogle forpulede løgnere.
Journalistik, ægte journalistik,
den journalistik der afslører ting, som folk med magt vil holde skjult...
er yderst skrøbelig.
Jeg vil tale med dig. Anhold mig ikke.
Den er meget sjælden.
Den ses ikke ofte og kan meget let forsvinde.
Jeg har aldrig hørt eller set
sådan en skandaløs, ondsindet, fordrejet journalistik.
Verdens mest uærlige folk står deromme. Se alle kameraerne.
Jeg ville aldrig dræbe dem.
Det ville jeg aldrig gøre.
Øh, jo...
Man kunne vinde politisk trækkraft
ved i bund og grund at føre kulturkrig mod de store medier.
LIVE: TRUMP TILBAGE I LAS VEGAS
Det er blevet en standard i politik.
Kan du slukke for hendes mikrofon? Sluk for den, så jeg kan tale.
Vi vil ændre injurielovgivningen, folkens.
Folk vil sagsøge jer som aldrig før.
Sagen med Gawker og Hulk Hogan/Terry Bollea
udspillede sig i et scenario af mistillid til medierne.
Hulk Hogan anlagde to søgsmål i dag i Tampa i Florida.
CHARLES HARDER HULK HOGANS ADVOKAT
Den første i Floridas føderale domstol.
Mod Heather Clem
og hendes eksmand,
Todd Alan Clem, bedre kendt som Bubba The Love Sponge.
Anklagerne i det søgsmål erklærer, at for cirka seks år siden
filmede ægteparret Clem Mr. Hogan i hemmelighed,
mens han havde seksuelt samkvem med samtykke på et privat soveværelse.
Det andet søgsmål
blev anlagt i USA's distriktsret for Floridas midterste distrikt.
Det blev anlagt mod Gawker Media
med dets relaterede enheder og individer.
BOLLEA MOD GAWKER
Der blev sat så mange ting på banen, og der stod så meget på spil.
Der er spørgsmål om, hvor grænsen går for privatlivets fred
i en tidsalder med øjeblikkelig transmission.
Der er spørgsmålet om hvem, som bestemmer landets smag?
Hvad er passende? Der er spørgsmålet om,
i hvilken grad sex er et offentligt anliggende,
når det sker på et privat område?
Der er spørgsmålet om, hvad en uafhængig forlægger kan gøre
uden støtte fra en velhavende milliardær.
-Godmorgen, Mr. Bollea. -Godmorgen.
-Hvordan går det? -Alt vel.
Vil du sige noget til fansene?
Jeg forbereder mig. Jeg træner til en ny titel.
-Titel? -Jeg er i form.
Maven er væk, armmusklerne vokser.
Jeg leder efter en anden kæmpe at slå.
Så alle de forskellige dynamiske kræfter kolliderer i retssalen i Florida.
Man vidste fra dag et, at det ville blive en vigtig, men også fascinerende sag.
Store nyheder, hvor store spørgsmål står på spil,
bliver sjældent perfekte, små moralske historier, vel?
Kan du beskrive karakteren "Hulk Hogan" for juryen?
Karakteren er imponerende. Den er typisk amerikansk,
"træning, bøn, vitaminer og tro på dig selv",
er, hvad vi kalder "De fire bud " for Hulk-a-Maniacs.
Og karakterens typiske, amerikanske image
er en solbrændt kulør, hårpragt, eller det var det.
Selv min kendingsmelodi, "Fight for the Rights of Everyman..."
Han er en typisk, amerikansk helt i en nøddeskal, karakteren Hulk Hogan.
GLEASON'S TRÆNINGSCENTER, BROOKLYN, NEW YORK
Det er vanskeligt at overdrive, hvor stor Hulk Hogan var,
da han var på toppen i 80erne og 90erne.
Han vejer 145 kg,
den fantastiske Hulk Hogan.
Han var højdepunktet i WWF, som fik en enorm succes,
fordi de var i de store byer, men var en lokal virksomhed,
og endte med at blive en national og international virksomhed.
Hvad vil der ske?
I vil få Hulk-o-manias vrede at føle. Kraften ligger her.
De skulle have den mest karismatiske stjerne, de kunne finde,
og de fik fat i Hulk Hogan. Han var nøglen til det.
Han tjente mere end nogen wrestler nogensinde havde tjent.
Hvem er jeres yndlings-rocke-wrestler?
The Rock havde ikke en tegnefilm.
Ja!
Han havde vitaminprodukter, nogle af landets bedst sælgende vitaminer til børn.
Han var altid "på" offentligt, på en måde som mange wrestlere er,
men det var anderledes med ham. Han kunne ikke holde op med at være Hulk Hogan.
Om det så var i The Tonight Show eller i deodorantreklamer,
han er altid Hulk Hogan. Han er aldrig Terry Bollea.
Se det der!
Det er utroligt!
-Står der "Hulk" på dit kørekort? -Selvfølgelig. Nej. Der står Terry.
-Terry? -Terry Hulk Hogan.
Det ved de, det er ikke en nyhed. Det ved de.
År 2007 er en meget mærkelig periode for Hulk Hogan. Der sker en masse.
Hans ægteskab går i stykker, mens familien er med i et realityprogram.
Det gik skidt.
-Jeg gider ikke mere. -Det er slut.
Man har en Florida-jury, som er mere vant til Terry Bollea,
altså Hulk Hogan, som en lokal stjerne.
Og en slags foragt for dem, som braser ind fra verdens mediehovedstad
og tror, at de kan lege med nogens liv, som om de er figurer på en skærm.
...sværger De kun at sige sandheden?
Ja.
Jeg var altid en nørd. Jeg var besat af teknologi. Jeg plejede at...
Da jeg boede i Budapest, tog jeg toget til Wien
for at købe Wired, fordi jeg var så besat af teknologi.
Så fra 1996 skrev jeg om internettet og teknologi,
og så kæmpede jeg mig vej til Silicon Valley i San Francisco
for at være tættere på stedet, hvor tingene sker.
GAWKERS KONTORER, JUNI 2016
Jeg kom fra en traditionel, britisk baggrund som avisjournalist.
Da jeg så de første blogs, grænsen mellem tanken, idéen og siden
og potentielt millioner af læsere...
Alle grænser var nedbrudte. Det var en revolution.
Vi lancerede Gizmodo, et tech-websted,
og så gawker.com, som blev vores flagskib for nyheder.
Min idé var enkel.
Hvad nu hvis man brugte historier, som ikke bliver offentliggjorte,
de historier som journalister udveksler med hinanden?
Et kig om bag kulisserne på, hvad der egentlig sker.
Alle ved, at det der normalt figurerer, specielt i etablerede medier,
ikke har megen lighed med virkeligheden.
Vi var begge outsidere,
som var tiltrukket af New York af lignende grunde.
Vi ville begge to hægte os på det specifikke i New Yorker-kulturen,
som gjorde den unik, munter og meget tit absurd.
Vi anede ikke, at det ville eksplodere.
Jeg tror, at folk reagerede delvist på grund af tonen.
Folk som mente, at Gawker var useriøst følte, at det var som om,
at folk gik fra at spise grønsager til at fixe heroin.
Hele idéen var at håne konventionerne,
pege fingre ad de etablerede
og ad de forventede regler for, hvordan pressen bør opføre sig.
JENNIFER LOPEZ OPTRÆDER TIL BRUTAL DIKTATORS FEST
Hvilken respekt har du for en til en vis grad offentlig person?
Det var et konsekvent tema.
Hvor går grænsen?
PAULA DEEN TALER UD
Jeg dyrkede uden tvivl et image
som en redaktør, der altid prioriterer nyheden,
hvilket kan virke nådesløst.
Vi bringer nyheder fremfor at opretholde forhold til folk,
uden tilgang, velvilje eller diskretion.
De gemene piger, som styrede showet
og gik i flæsket på alle, de så,
det er Gawker.
De styrer skolegården.
Delvist fordi de siger det usigelige.
Jeg gik ind på siden i dag, og der stod, hvor fed Kevin Costner var
ved siden af et foto af Jabba the Hut.
Jeg vil bare have, at du tænker på livet og overvejer dine valg,
for jeg ville virkelig nødig se dig ankomme til helvedet,
og at nogen sender en sms: "Gæt, hvem som er her?"
Når nyhedsstoffet, som ingen kan lide, udkommer,
er det let at sige: "Åh, det der er usømmelig journalistik",
eller "Hvor er det småligt."
Men nogle gange er verden ond,
folk er onde, deltagere er onde. Sandheden kan være grim.
Hvad vil du?
Jeg skrev om Bill O'Reilly for Gawker.
Og bagefter sagde nogen:
"Ingen slår Bill O'Reilly i ansigtet."
Og jeg tænkte: "Jo, det har jeg lige gjort."
Jeg ville skrive sandheden om dårlige personer.
Og det gav Gawker os friheden til at gøre.
At se på folk som var fulde af lort,
pral og magtmisbrug.
Altså, dem som er ubehagelige, modbydelige, eller onde eller uvenlige,
og vi kunne straffe dem.
Der er så meget fis og pral i internetkulturen.
Der er så meget falskt og svindel og løgne
i Silicon Valley, i mediebranchen.
Og at være på et sted, som ville punktere alt det der
og gøre det underholdende og sandfærdigt og ærligt,
det var så forfriskende.
Lad være.
De unge er vigtige for dig, det er din drivkraft.
Gawker.com er websiden, som afslørede Torontos borgmester som en crack-ryger,
og var den første til at stille spørgsmål om Bill Cosby
og beskyldningerne om seksuelle overgreb og dope i kvinders drikke.
HVEM ER GUCCIFER?
Gawker.com var den første til at stille spørgsmål
om Hillary Clintons e-mailserver,
da hendes mailadresse blev afsløret af Guccifer.
Jeg lagde nyheden ud om Tom Cruises rolle
som marketingschef, så at sige, for Scientology-kirken.
VIDEOEN SCIENTOLOGY VILLE STOPPE
Vi har magt til at få folk til at droppe narko.
Vi har åndelig magt. Vi har magt til at forbedre forhold.
Så Gawker.com har en lang, velrenommeret tradition
for at lægge godt nyhedsstof ud, som der ellers ikke blev skrevet om.
Og jeg tror, at i mediernes økosystem
skal nogle i det mindste være klar til at fornærme og krænke.
Firmaets fremtid stod på spil, hele projektet.
Han og hans advokater havde med stort held hevet os ned til Florida.
Sagen burde have været føderal. De prøvede i en føderal domstol.
De prøvede med en sag om ophavsret i Tampas føderale domstol.
Og begge blev afviste af distriksdomstolens dommer,
som sagde, at det havde nyhedsværdi. Og var beskyttet af 1. paragraftillæg.
Grunden til at redde Gawker
er ikke, fordi Gawker var det værd.
Grunden til at redde det er, at vi ikke vælger og vrager
hvilke publiceringer, som er tilladte. For hvis vi gør det,
kan staten begrænse ytringer på en måde, som bør være utiladelig.
Selv den mest modbydelige ytring er,
i det mindste generelt, helt beskyttet af det første paragraftillæg.
Dommer Pamela Campbell.
Før dette var hun kendt for,
at hun var advokat for Terri Schiavos forældre.
Forældrene nægtede at få fjernet hendes fødesonde,
og Campbell var deres advokat.
Jeb Bush udpegede hende som dommer i Pinellas County.
Da udvælgelsen af juryen starter,
siger dommer Pamela Campbell til juryen,
at hun ikke er glad for journalistikkens og internetjournalistikkens tilstand.
Har I tændstikker?
Gid jeg havde det.
Det sjove ved denne sag...
I løbet af de to år, efter at jeg vidste at det kom for retten, føltes det sært.
Som om der skete noget andet.
-Du er chefredaktøren. Ikke også? -Ja.
Vi har gennemgået nogle årtier.
På et eller andet tidspunkt, fik du så nys om en sexvideo med Hulk Hogan?
Eller en video som efter sigende viste Mr. Hogan have sex med en kvinde?
-Ja. -Okay.
Jeg fik en e-mail fra en,
som sagde at han havde en kunde, som ville sende mig en pakke.
Han antydede hvad det var, men kunne ikke sige, hvem kunden var,
eller hvordan han havde fået fat i det, som var Hulk Hogans sexvideo.
Og jeg sagde: "Fint. Send den."
Den slags kan ske. Specielt for mig.
Hvem skrev først om,
at der muligvis fandtes en Hulk Hogan-sexvideo derude?
-Det var TMZ.com. -Okay.
Nogle websider, som The Dirty, offentliggjorde stillbilleder fra videoen.
Folk prøvede at få fat i den.
På det tidspunkt, i 2012,
var kendissers sexvideoer gået fra Pam Anderson og Tommy Lee
til Kim Kardashian, til Dustin Diamond.
Så det virkede som om, at alle lavede en for at få den lækket.
Personen ville ikke have penge for den. Bare at jeg så den. Og det gjorde jeg.
Kunne du genkende nogle af de medvirkende i videoen?
-Ja, jeg genkendte Hulk Hogan. -Okay.
Og kunne du genkende nogen anden?
Der var også en kvinde med i videoen,
som, ifølge andre tidligere rapporterede nyheder,
kunne være Heather Clem.
Og der var også en mandsstemme i starten af optagelsen,
som, ifølge andre nyheder, lod til at være Bubba The Love Sponge.
-Seks gange så meget fyrværkeri. -Ingen frygt, intet at tabe.
Seks gange så meget dumhed.
-Er du okay? -Jeg brænder.
I Bubba The Love Sponge Show .
Bubba The Love Sponge, som selv er en kendis.
Hyld manden.
Før alt dette var han nok mest kendt
for dengang han påstod, at han slagtede en gris live, for at spise den.
-Vil du flå grisen? -Ja, det gør vi.
Og så på grillen.
En gang truede han med at brænde Koranen live.
Og CIA, tror jeg, måtte kontakte ham via Jill Kelley.
Jill Kelley måtte kontakte Bubba, fordi de vistnok havde information om,
at det ville være en sikkerhedstrussel, hvis han brændte Koranen.
Bubba var gift med en kvinde, Heather Clem.
De havde et forhold hvor han så på, mens hun dyrkede sex med andre mænd.
En af mændene var Hulk Hogan, som var hans bedste ven og forlover til bryllupet.
A.J. Daulerio giver den til en videoredaktør på Gawker og siger:
"Klip det her ned til et halvt eller helt minut med højdepunkter."
Og så skriver han om Hulk Hogans sexvideo.
Da vi offentliggjorde nyheden, tog ingen notits af det. Det var ikke...
Vi har offentliggjort meget, som gør folk chokerede og oprørte,
og vi får meget raseri og had og vrede tilbage.
Af og til med rette. Hogan opførte sig ikke sådan.
-Godmorgen. -Alt vel?
Vores krav til Gawker var enkelt:
Fjern det, så går vi.
Det var det. Vi bad ikke om noget.
Vi krævede intet, undtagen,
i anstændighedens navn,
at fjerne det, så ville vi gå.
Det var ikke en situation, som burde offentliggøres
for landets bedste eller for verdenssamfundet. Tværtimod.
Den var sjofel, den var modbydelig og ondsindet.
Jeg sendte også en mere personlig e-mail, specielt rettet til Mr. Denton,
fordi jeg ikke ønskede, at han skulle betragte brevet
sendt til virksomheden eller redaktionen som en udfordring.
"Vil du slås? Lad os slås." "Mød mig ved cykelstativet klokken 15."
Sådan var det ikke.
Husker du at have modtaget dette trusselsbrev fra David Houston?
Ja.
Det kunne ikke overtale dig til at fjerne videoen?
Vores jurister vurderede det og, ja, jeg syntes ikke det var overbevisende.
Det er morsomt, pikant. Det er lidt interessant
og har nyhedsværdi, fordi han er et amerikansk ikon,
en amerikansk helt, et forbillede for børn.
Billeder fra videoen var allerede blevet offentliggjort.
Hulk Hogan havde talt om, at videoen cirkulerede
på TMZ.
Selv efter at vi skrev om den på Gawker,
gæstede han Howard Stern Show for at joke om sin præstation.
Kan vi snakke om sexvideoen?
Så lad mig forstå, hvad der sker...
Hogan havde faktisk brugt sit eget sexliv som en del af sit image.
Der findes en Hulk Hogan-sexvideo på nettet.
Altså, når man ser ordene "Hulk Hogan Sex Tape"
og tøver lidt, før man bestemmer sig for at klikke på det eller ej.
Tættere kommer man ikke på at kunne stirre ind i sin egen sjæl.
Jeg forstår hvorfor mange ikke kun blev oprørte,
men gjorde oprør mod Gawker.
Det var meget brutalt, og ofte ganske ondskabsfuldt.
De så ud til at nyde det.
Så man kan sagtens forstå, at folk blev vrede på dem.
Mange, som jeg kender, repræsenterer aviser, pressens bar,
og de sagde: "Det havde vi ikke gjort," hvilket selvfølgelig er sandt.
Og heldigvis er det ikke den standard vi bruger
for at afgøre, hvad som beskyttes af loven eller ej.
Her skulle det anerkendes, at det første paragraftillæg har en vigtig rolle,
og at selv den slags materiale om den person,
som havde sagt de ting om sig selv
så offentligt, gang på gang, skal beskyttes.
I løbet af retssagen sagde den virkelige Terry Bollea,
som findes under alle disse lag
af den figur, vi kender som Hulk Hogan,
at han blev såret over at videoen endte på nettet.
Han sagde: "Jeg kan have pralet af ting som Hulk Hogan
i radioen, i offentlige sammenhæng.
Men det er slet ikke som Terry Bollea følelser,
når dørene lukkes og jeg har en privat stund.
Dette har knust mig."
Før jeg tog til New York, vidste jeg, at Gawker havde lagt videoen op.
Men...
da TMZ ringede...
bekræftede de mine værste anelser om, at den eneste person jeg havde tilbage,
fordi min kone og børnene havde forladt mig,
det eneste jeg havde tilbage var kammerateriet med Bubba, min ven.
Og hvor slemt alting end var, og hvor elendigt til mode jeg end følte mig,
alt gik jo ad helvede til, så havde jeg stadig et håb,
fordi han sagde, at han ikke gjorde det mod mig.
Og da Mike Walters sagde, at han så den, og at produceren så den...
Jeg husker, at jeg ringede til David Houston, og jeg...
Armene havde aldrig gjort sådan.
Mine hænder rystede voldsomt, og jeg lagde på.
Jeg fik ikke spasmer, men jeg kunne ikke holde op med at ryste.
Til sidst tog jeg telefonen, efter at David havde ringet flere gange,
og han beroligede mig. For han var den eneste i mit liv,
som jeg troede holdt af mig og faktisk var min ven.
Jeg var plyndret. Jeg følte mig lammet.
Han finder på et nyt argument om
at Gawker krænkede Terry Bolleas privatliv,
mens alt praleriet og svulstigheden i Howard Stern
eller i memoirerne eller i TV,
alt det var en performance af Hulk Hogan, men ikke af Terry Bollea.
Og derfra bliver det bare mærkeligere og mærkeligere og mærkeligere.
Lad mig spørge om noget. For at se om vi kan forenkle dette.
Er du i nogen tvivl om, nu hvor du sidder her i dag,
at du talte om længden på din penis i Bubbas radioprogram, nogen tvivl?
Nuvel, det er ikke min, for min har ikke den størrelse,
men vi talte om længden på Hulk Hogans.
Mener du det? Så... Du...
Seriøst, min penis er ikke 25 cm. Det er den ikke, seriøst.
Fint nok. Så du siger, at I talte om...
Tro mig. Seriøst.
-Hvabehar? -I talte om Hulk Hogans penis?
Ja, for Terry Bolleas penis er ikke 25 cm, som du prøver at sige.
Fint.
Jeg gør sådan her i retssalen, fordi jeg bare var...
Chokeret. "Det her bliver faktisk sagt i en retssal lige nu.
Det her er Hulk Hogan, som sagsøger mig for 100 millioner dollar,
og som siger alt dette bizarre fis."
Du mente ikke at det var noget, som krænkede dit privatliv, vel?
Mit privatliv som Terry Bollea?
Eller Hulk Hogan.
Vi har talt meget om Hulk Hogan. Du er nødt til at forstå det her:
Hulk Hogan opgav sit privatliv, da han gik ud af hoveddøren
og blev kendt, samt hans anonymitet.
Så jeg kan ikke lide at tale om Hulk Hogans penis,
men jeg har prøvet at forklare det.
Jeg har opgivet Hulk Hogans ret til at have et privatliv.
Jeg ved ikke, hvordan jeg skal sige det tydeligere. Jeg gør alt for at hjælpe dig.
Men jeg ved ikke, hvad jeg mere skal sige for at du forstår det.
Fint.
Sikken fjoget eksplosion af sandhed om USA, der kommer ud her.
Der findes en aftale, som pressen længe har indgået,
om at kendisser ikke har lov til at lyve,
men til at puste sig selv op.
Og i reklame, forresten,
har vi "Dette er verdens bedste småkage."
"Denne bil tiltrækker damer."
Og det kaldes voldsom selvros. Og det er lovligt,
og det tror jeg, at Hulk Hogan gjorde
med sin penisstørrelse, sine seksuelle eskapader, sin potens.
Og alt det som Donald Trump har foretaget sig er overdreven selvros.
Han håber, at russerne finder Hillarys 33.000 e-mails og offentliggør dem.
Jeg tror, at I vil blive voldsomt belønnet af pressen.
Han sagde, det var sarkastisk.
Kan man gribe en offentlig person i at lyve?
Du er fyret.
Da Donald Trump blev kritiseret for sine kvindefjendske kommentarer,
var et af forsvarene mod det:
"Åh, alt det grove han sagde om kvinder. Det var bare hans TV-personlighed."
Flere af de udtalelser kom Mr. Trump med som en TV-rolle,
så jeg tror ikke, at noget af det vil blive hængende.
Hvad betyder det for journalister?
I det mindste, selv om vi faktisk ikke kalder dem
lodrette løgne, men jeg forstår ikke hvorfor.
Hvorfor skal nogen være immun overfor det?
Er det nok?
Før denne sag talte jeg med flere fra Gawker,
og andre som så konflikten eskalere.
Og de spekulerede virkelig på, hvordan Terry Bollea,
som har haft økonomiske problemer, kunne føre en sag som denne.
Noget af det mest interessante i løbet af retssagen var,
at Terry Bollea frafaldt en anklage i et yderst vigtigt øjeblik,
og dem som fulgte med i sagen sagde: "Hvorfor gjorde de det?
De angriber på alle fronter. Hvorfor frafaldt de en anklage?"
Anklagen var forårsagelsen af følelsesmæssig belastning.
Det var et af flere elementer i søgsmålet.
Forårsagelse af følelsesmæssig belastning var inden for rammerne
af en forsikringspolice om legemsbeskadigelse.
Da anklagen frafaldt fra søgsmålet, forsvandt forsikringsselskabet,
og det betød, at Gawker, at Nick Denton og den forhenværende redaktør,
selv blev økonomisk eksponeret for den skade søgsmålet kunne forårsage.
Som et missil klar til at affyres.
Så ved at reducere kravet
kan Hulk Hogan ikke vinde så meget, men vi kan ikke betale med forsikringen.
-Det er sært. -Meget.
Man skulle tro, at en i Hulk Hogans sted ville gå efter den største profit.
Ja.
Der er ingen grund til at gøre det,
hvis målet er at maksimere Hulk Hogans erstatning.
Den eneste grund er at knuse firmaet.
Vi mistænkte, at der var nogen.
Indtil videre har sagen kostet os 13 millioner dollar.
Det antyder en anden plan.
Advokaterne nævnte denne mulighed for mig.
Nick nægtede tro at det. Han ville ikke indvikles i nogen konspirationsteori.
For mig var det en følelse af snigende frygt.
Måden de procederede på, de procederede det ihjel.
Alle mulige spørgsmål blev briefet.
Det var tydeligt, at de prøvede at drukne os i fakturerbare timer.
De kom til høringer i Tampa og boede på virkelig flotte hoteller.
Hvem betaler for det? Var salærerne afhængige af sagens udfald?
Bolleas motiver er ikke helt tydelige,
fordi der findes en anden video, hvor han dyrker sex,
og hvor han vistnok brugte grove, racistiske skældsord mod afroamerikanere.
Gawker vil påstå, at Hogan vidste, at han i en af sexvideoerne
brugte racistisk og homofobisk sprog,
og at det er grunden til, at han sagsøgte Gawker.
Og hvis de offentliggjorde den, ville den uden tvivl have en nyhedsværdi
og kunne ødelægge hans karriere.
Da vi først fik nys om, hvad Gawker havde gjort,
det kan man godt kalde en dårlig dag.
Det ville blive værre. Vi, det vil sige jeg...
Jeg blev kontaktet af en person, der beskrev sig som advokat,
som repræsenterede visse personer, som havde hele sexvideoen.
Og den lille del som de gav til Gawker
var for at advare os om,
at de var seriøse med hensyn til at sælge videoen til medierne,
eller offentliggøre den, og hvis vi ville,
kunne vi forhandle om at købe netop den sexvideo.
Min første tanke, og det sagde jeg, var, at det var det samme som afpresning.
Og modparten mindede mig om, at de ikke så sådan på det.
For dem var det forretninger.
Tak for at du vendte tilbage med din advokat Keith Davidson.
Keith Davidson er efter min mening en skammelig advokat fra Los Angeles,
som på en eller anden måde lever af at være en sexvideo-mægler.
Han blev kendt for det.
Han blev involveret i balladen om Verne Troyers sexvideo.
Ja, Mini Me har en sexvideo.
Denne person så ud til at leve af at mægle om sexvideoer,
og jeg kunne ikke fatte, at nogen gjorde det åbenlyst.
Jeg mødtes med FBI ved flere tilfælde.
Der blev organiseret en hemmelig operation, hvor vi alle skulle mødes
på et hotel i Clearwater Beach i Florida, og da
ville denne person modtage en ganske stor check fra os,
og til gengæld skulle han give os det, som han påstod var
den eneste og originalen af den sexvideo.
FBI var også til stede den dag
og opererede fra samme hotel,
de havde værelset lige ved siden af
og aflyttede det værelse vi var på.
Er det korrekt at formode at personen, som vi skal møde i dag,
ikke er personen som fik videoerne, men en som handler på andres vegne?
Javel. Så de samarbejder?
De vil ikke vise sig? De vil ikke have afsløret deres identitet?
Okay.
Og de ser forskellige dele af videoen. Det de ikke har set eller hørt endnu er
at i en af de to andre videoer, siger han N-ordet.
Mange gange.
Og kommer med homofobiske kommentarer.
Det er ikke godt.
Det er sværere at se på, når jeg troede at han var min ven i alle årene.
Ja, én ting er at høre om det, og én ting er...
Det er...
Altså, han var der, da min far døde, ved sengen med mig.
Altså... det generer mig virkelig at se det der.
Det er det værste.
Vildt.
Da aftalen, hvis man kan kalde den det, var indgået,
kom de naturligvis ind gennem alle mulige døre,
ned på jorden, osv., osv.
De fik lynhurtigt Bollea og mig ud af værelset,
og det endte med en umiddelbar anholdelse
af advokaten fra Los Angeles og hans slæng.
Hulk Hogans søgsmål på 100 millioner dollar
om en video, som blev offentliggjort af websiden Gawker.
Hogan mener, at det krænkede hans privatliv.
Gawker mener, at han er fredløs, og at det er nyheder.
Kan du holde dig lidt længere væk?
Under Hogan-Gawker-sagen, i løbet af forberedelserne,
finder Gawker ud af det om FBI's efterforskning.
Det blev opdaget, at Mr. Bollea brugte fæle, racistiske erklæringer i videoen.
Men dommer Campbell havde bestemt, at dette kun var for advokaternes øjne.
I løbet af Gawker-efterforskningen
blev der også lækket et udskrift,
og det lækkede udskrift
endte hos National Enquirer og Radar Online.
Enquirer tipser WWE, hvor Hogan arbejdede i den periode
som en slags goodwillambassadør og var i fjernsynet nu og da.
De kappede alle bånd til ham, slettede alt om ham på deres webside.
Og så var han væk.
I dag opsagde World Wrestling Entertainment kontrakten
med en af sine største stjerner, Hulk Hogan.
Hogans ry er ruineret.
Tidernes mest berømte wrestler
er ikke længere i WWE's Hall of Fame.
Udskriften indeholdt
de racistiske skældsord, som Mr. Bollea sagde og tilstod at han havde ytret,
og som han erkendte var dumt og ikke ment, som det blev opfattet.
Men når det sker, og folk bruger det, prøver de at etikettere dig som racist,
selvom diverse personer stod frem og støttede Mr. Bollea
og sagde, at det ikke kunne passe.
Spørgsmålet blev, hvem som lækkede den information til National Enquirer.
Denton håbede, at medierne ville tænke:
"Åh, Terry Bollea sagsøger ikke, fordi han blev såret
over det Gawker gjorde.
Men for at undgå offentliggørelsen af de, citat, 'racistiske skældsord'
i udskriften, som FBI havde taget fra videoen.
Intet kunne have været mere forkert.
Beviserne antyder, at han frygtede det.
Han sender en sms til Bubba The Love Sponge, sin bedste ven,
sin fhv. ven, som indspillede det.
Han sender en sms
og indikerer, at han er mere bekymret for den anden video
og de racistiske ord.
Det ironiske er at...
det nok aldrig var kommet ud.
Eller?
Det ved jeg ikke. Det tror jeg ikke.
PINELLAS COUNTY DOMSTOL
Listen med de sagsøgte var meget længere, før den kun blev mig.
Og jeg forstod det ikke. Hvorfor står jeg stadig på listen?
Jeg skrev det.
Jeg havde redaktørmagt, men afgørelsen om at beholde videoen på nettet,
som formodentlig var grunden til alle problemerne, var ufattelig.
Husker du en del af din vidneforklaring som blev afspillet,
hvor du talte om, hvilke hypotetiske kendis-sexvideoer
som ikke ville have en nyhedsværdi?
Ja, det gør jeg.
Det så virkelig ud som om, at Hogan ville vinde sagen,
da de spiller en del af A.J. Daulerios vidneforklaring.
Kan du forestille dig,
at en kendis-sexvideo ikke har nogen nyhedsværdi?
Hvis det var et barn.
Under hvilken alder?
Fire.
Var det for sjov? Sagde du det?
Det sagde jeg.
Synes du, at det er morsomt at gøre grin med børnepornografi?
Nej, slet ikke.
Det var for sjov.
Hvem ville tro det?
Og jeg reagerede på en person, som sad lige overfor mig
og prøvede at gøre alt for at tage noget fra mig, som jeg elskede.
Nemlig Gawker.
Og skade dem.
Og... jeg reagerede.
De personer skriver og distribuerer historierne.
Her er han. Han hedder A.J. Daulerio.
Han chokerede juryen, da han sagde,
at den eneste sexvideo han ikke ville offentliggøre
var en med et barn på under fire år!
Det var mit livs værste dage.
Måden Gawker blev fremstillet på i den sammenhæng var aldeles forfærdelig.
Efter at Hogan først sagsøger
Bubba "The Love Sponge" Clem og Heather Clem,
og påstår, at de filmede ham i hemmelighed,
siger Bubba i sit radioshow
at Hogan faktisk godt vidste, at han blev filmet.
Det var noget, som alle parter vidste alt om.
Vidste alle det om videoen?
-Alle vidste alt om alt. -Okay.
Senere indgik Hogan og Bubba et forlig på 5.000 dollar
og lavede en aftale om at hjælpe Hogan med at angribe Gawker.
Vi måtte ikke bruge Bubba som vidne. Han brugte 5. paragraftillæg.
Vi måtte ikke engang stille ham i vidneskranken for at gøre det.
Dommeren sagde: "Gener ham ikke."
Ironien her er at Gawkers ånd er, hvad historien bag historien er,
det der virkelig sker.
Og vi sidder fanget i en situation med en slags meget filmisk historie
om Hogans forsøg på at undgå publiceringen af den anden video, som var skadelig.
Og vi kunne ikke sige noget til juryen. Det var en skueproces.
Juryen ved intet om det.
De måtte ikke betvivle Heathers vidneforklaring.
Uanset hvad man mener om Gawker, så fik de aldrig en chance her.
Hvordan gik det i dag?
Det var endnu en god dag. Hver dag er en god dag.
David, hvordan gik det?
Udmærket.
Bedre end vi kunne håbe på.
Hver dag lader til at blive bedre og bedre.
Denne sag blev gradvist et slags monster.
Den voksede sig større,
og den blev stærkere og stærkere og hurtigere og hurtigere.
Bogstavelig talt kunne jeg bare kigge om bag Gawker
og se nederlagets ruiner.
Overalt.
Det var en nådeløs fremmarch,
vi kunne ikke standse det der kom, og der var ikke meget at stille op.
Vi i juryen afsiger følgende dom:
Beviste sagsøger at ved offentliggørelsen af videoen,
afslørede sagsøgte offentligt private fakta om sagsøger,
på en måde som en fornuftig person ville finde utroligt krænkende?
Ja.
Beviste sagsøger, at videoen ikke var i offentlighedens interesse?
Ja.
Deltog Nick Denton i offentliggørelsen af videoen på gawker.com?
Ja.
Hogan begyndte at græde under kendelsen.
Uanset hvad man tror at det betyder for ham,
hvad det nu end er, så betød det helt klart noget.
Og han græder.
Og han får 115 millioner dollar i skadeserstatning.
Og de går tilbage og kommer ud og siger:
"Vi tilpligter Gawker at udbetale en skadeserstatning på 15 millioner,
Nick skal betale 10 millioner,
og Daulerio skal betale 100.000 dollar."
En Florida-jury udtaler sig
efter at have tildelt Hulk Hogan 140 millioner dollar i erstatning.
Gawker må betale for online-offentliggørelsen af en sexvideo.
Juryen sagde, at de ville have givet Hogan endnu mere,
men dommeren advarede mod at tvinge Gawker og grundlæggeren Nick Denton i konkurs.
FORBRYDELSER: KRÆNKELSE AF PRIVATLIV, AFPRESNING....
Delstatsdomstole har traditionelt afsagt, lad os sige, "svulmende" domme.
Denne var på steroider.
Vanvittigt.
Hvis man spørger en juridisk ekspert, er det vanvittigt.
Det er flere gange den største erstatning
for et uagtsomt manddrab.
En i juryen sagde senere, at jeg ikke viste tegn på anger.
Jeg fortrak ikke en mine.
Jeg vidste, at der var kameraer der.
Og jeg mente, at vi havde ret.
Jeg tror, at vi ville have vundet retssagen,
hvis vi havde fået lov til at præsentere hele sagen for juryen.
Derfor er vi meget positive mht. ankesagen, som vi allerede har forberedt.
Og vi forventer at vinde sagen i sidste ende.
Tak.
Erstatningsbeløbet og kravet om at betale
er det advokater kalder for en virksomheds-truende hændelse.
Derfor er det så dramatisk og så foruroligende.
Erstatningsbeløbet var en dødsdom for redaktionen.
Tanken om at publikationen ville forsvinde
er i sig selv ekstraordinært og meget farligt.
Selv om man tænker det værste om Gawker,
er tanken om at de burde have tabt sagen,
og derefter tanken om at de burde forsvinde,
alt ved denne sag, er ekstremt problematisk.
MILLIARDÆR BAG KULISSERNE
Nick Denton bliver overbevist om, at nogen finansierer retssagen,
nogen uden en egentlig forbindelse til Terry Bollea.
Ikke en af vennerne, eller familien. Nogen med en anden hensigt.
New York Times offentliggør en spekulativ artikel
om en Silicon Valley-milliardær.
Det viser sig, at en hemmelig sponsor gør det, står bag det.
Jeg tænkte: "Hvad?"
Forbes skriver, at det er Peter Thiel.
Dagen efter
indrømmer Peter Thiel det overfor New York Times.
Altså: "Wow."
Det er utroligt at tænke på, hvad vi har hørt om det i de sidste par timer.
CNBC's Andrew Ross Sorkin bekræfter at milliardæren Peter Thiel,
en medstifter af PayPal, tidlig Facebook-investor,
med en formue på 2,7 milliarder dollar,
i hemmelighed betaler for Hulk Hogans retssag.
En utrolig historie og en utrolig afsløring,
landet var grebet af Hulk Hogan-nyheden
i flere måneder i fjor.
Du taler om en, der er så rig,
som går efter en uafhængig forlægger.
Det er nøglefaktorerne. Det er temmelig uhørt.
Mediekritikere med samme standpunkt,
det er en ny trussel mod demokratiet og ytringsfriheden,
hvis milliardærer eller mangemillionærer bag kulisserne
kan finansiere søgsmål mod medierne i hemmelighed.
Det er personligt. Han gør det her, fordi han vil tilintetgøre Gawker.
Det var svært at tro,
at noget så filmisk hævngerrigt
og konspiratorisk og uærligt
faktisk kunne ske.
Jeg troede ikke, at det blev apokalyptisk,
men det blev det.
Og det mærkelige i dag er
at nu ved jeg, hvilket enormt tidsspilde hele sagen var.
Det var ikke engang målet.
Det havde intet med hverken mig eller Hulk Hogan at gøre.
Hulk Hogan er en brik, og nu er jeg bare en let narret torsk i det hele.
Alle på Gawkers side
ved, at vi var totalt underlegne.
Peter Thiel anses for at være en af de klogeste i Silicon Valley.
Han blev kendt sidst i 90erne og i starten af år 2000 pga. PayPal.
Han var direktør i en periode. Han var en af grundlæggerne.
Han var også kendt for at investere meget tidligt i Facebook.
Han driver en risikokapitalfond. Han har drevet en hedgefond.
Han er en slags investor- entreprenør-filosof-konge-type,
som forelæser og har skrevet en bog.
Der findes konkurrencedygtige brancher og dem som er monopoler.
Og der findes chokerende lidt i mellem de to.
Og denne dikotomi forstås ikke særlig godt,
fordi folk konstant lyver
om, hvilken slags branche de er i.
I serien Silicon Valley , er en af rollerne baseret på Peter Thiel.
Cikaderne i Myanmar kommer frem hvert 13. år,
mens de brasilianske cikader kommer frem hvert 17. år.
Han har mange penge og stor indflydelse,
og hvis han vil, har han en stor megafon i Silicon Valley.
Og han har en fortid.
Han har en fortid med Gawker,
fordi Valleywag skrev om hans seksuelle orientering.
Owen Thomas, som ledede Valleywag dengang,
skrev artiklen "Peter Thiel er så homo, folkens."
Titlen insinuerer billige tricks.
Men det er en meget nuanceret artikel om,
hvorvidt Silicon Valley faktisk er så fordomsfri.
En artikel som han i stor grad prøvede at forhindre offentliggørelsen af,
og i bund og grund truede Gawker med
cirka otte-ni år før denne sag.
Peter Thiel svor hævn
og i en retssal i Florida, et helt kontinent væk,
var han opsat på at få den.
En almindelig opfattelse blandt heterofile
er, at ens privatliv er et personligt prærogativ,
bortset fra at alle gifte, heteroseksuelle virksomhedsledere med børn
taler om deres koner og børn og vil blive udspurgt om dem.
Det betragtes som biografiske detaljer.
Jeg er homoseksuel, og for mig er det fornærmende
at have andre standarder for homoseksuelle end for heteroseksuelle.
NEW YORK TIMES HOMOPANIK-REFLEKS
Jeg forstår ikke, hvorfor vi bør behandle det som noget skamfuldt og hemmeligt.
Så det er noget, jeg er meget imod.
Det er godt for samfundet
at vide, at der nu er homoseksuelle overalt.
De er ikke kun designere og kendisfrisører,
men vi har en homoseksuel direktør i verdens mest værdifulde firma, Apple.
Den mest fremstående risikokapitalist i Silicon Valley er homoseksuel.
Han syntes, at Gawker var ufatteligt ondskabsfulde.
Han beskrev Valleywag som en terrororganisation.
Peter Thiel gav ikke Terry Bollea en sag.
Han gav ham ikke fakta.
Han gav ikke juryen deres vurdering.
Peter Thiel bød på en mulighed.
Kan du kommentere nyheden fra for nogle timer siden...
angående Mr. Thiel, grundlæggeren...
Jeg aner ikke, hvad I taler om.
-Ved du intet om det? -Nej.
De fleste af os fandt ud af det, da Mr. Thiel gav sig til kende.
Det var aldrig en situation, hvor nogle af os i retssagen
vidste noget om Mr. Thiels mulighed for at finansiere det, eller hvor længe.
Mr. Thiel ville hjælpe os, men ville forblive anonym.
Det er fint.
Slutresultatet er, at hvis vi kan få hjælp nok,
så vil vi benytte muligheden.
Han sagde til New York Times, at det at finansiere søgsmål for at knuse Gawker
var det mest filantropiske, han nogensinde havde gjort.
Velkommen til National Press Club
til en snak om hans politiske valg og motiver: Mr. Peter Thiel.
Er du involveret i andre søgsmål mod medierne?
Ikke... Jeg var involveret i Gawker-sagen, men det er alt.
Og der tænkte jeg, som sagt,
at de slet og ret var en...
sociopatisk bølle.
Det var...
Jeg mener, at andre journalister, andre medier,
langt fra er på niveau med dem.
Det er ikke et svar fra Mr. Thiel at sige: "Jeg gør det aldrig igen."
Det gør han måske ikke.
Hans handlinger har åbnet en dør for andre.
Han har legitimeret tanken om, at nogen som ikke er involveret i en sag
kan, for at ødelægge en forlægger,
finansiere et søgsmål, som i dette tilfælde har
ødelagt forlæggeren.
Jeg forstår, hvorfor Mr. Thiel personligt er rasende på Gawker.
Og jeg kan acceptere,
at han er rasende over det, de gjorde i Hulk Hogan-sagen,
såvel som i hans egen situation.
Det ændrer ikke noget.
Det han har gjort er egentlig
at flytte brikkerne på et skakbræt på en måde, som ingen har gjort før.
Han har potentielt bragt
enheder som irriterer store, rige,
magtfulde folk og institutioner i fare.
Og ikke begrænset til individer. Det kan være virksomheder.
Han påstår, at han kan lide journalister,
og at han har skænket en million dollar til Committee to Protect Journalists.
Jeg har talt med Committee to Protect Journalists.
De sætter pris på det,
men de sætter ikke pris på misbrug af retsvæsenet for at jorde journalister.
Jeg tror ikke, at den afslørende artikel
var grunden til, at han gjorde det.
Vi skrev massevis af artikler
om hans fejde med Mike Moritz i Sequoia Capital.
Vi skrev om hans venner.
Vi skrev om Sean Parkers bryllup,
som blev holdt i en beskyttet del af Redwoods,
der blev forvandlet til en scene fra Game of Thrones eller Hobbitten ,
og alle klædte sig ud som troldmanden Merlin
til hans bryllup.
Hvorefter han måtte betale en enorm bøde
for den økologisk skade, han havde påført det beskyttede område.
Det som jeg tror, at han brød sig allermindst om,
var det om Clarium.
Han havde en hedgefond som hed Clarium.
Den mistede 90 % af sin værdi, så længe den fandtes.
Det er virkelig en elendig præstation.
Silicon Valley er blevet et monster af autoritet og magt i vore liv
og forbliver næsten usynlig.
Silicon Valley-milliardærerne, finansieret af monopoler,
har nu langt større magt end de fragmenterede medier,
som har mistet deres mest trofaste indtægtskilde, rubrikannoncer,
til internettet.
Vi dækkede Silicon Valley kritisk.
Og ja, vi var dårlige for Silicon Valley. Ja, selvfølgelig.
Og det var fordi, vi fortalte sandheden om Silicon Valley.
Peter Thiel har en excentrisk tro på flere ting.
Han har et program, som hedder Thiel Fellowship.
Han giver 100.000 dollar til cirka 20 unge hvert år
for at droppe ud af skolen og følge en iværksætteridé.
Idéen bag det er, at USA må gøre noget
for at få gang i innovationen igen.
Peter Thiel er talsmand for flydende byer,
som han beskriver som at bo på en ø
uden statens formynderi.
Han har dannet Seasteading Institute.
Idéen er at skabe et samfund offshore,
udenfor alle love.
En slags Ayn Randsk, liberalistisk fantasi.
Der er så meget sindssygt bureaukrati og politik,
og ting som har bygget sig op
over årtier og årtier af værre og værre dårlig ledelse,
at hvis man kunne finde et sted, hvor man kunne starte på en frisk,
så tror vi, at det kunne gøres bedre.
Han har andre måske mere excentriske overbevisninger,
specielt om at forlænge livet.
Som at støtte forskning i hvorvidt infusion af unge menneskers blod
kan forlænge livet.
Peter Thiel har skænket 10.000 dollar til James O'Keefe,
manden bag ACORN-videoerne og andre forsvarsvideoer.
Han lader til at have meget excentriske meninger,
som ofte er kritiske overfor demokrati
og til fordel for den stærke mand,
som kan lede mennesker til storhed.
Han skrev en om bog mangfoldighed.
Bare en masse provokerende ting.
Årsagen til racekonflikten i vores samfund,
grunden til de andre konflikter,
er ikke fordi vi har et problem med racisme og anden undertrykkelse,
men fordi folk leder efter disse ting.
Har man at gøre med en multikulturel lærer,
som leder efter racisme overalt og finder racisme overalt,
da tror jeg, at man bør
holde sig væk fra den person.
Han skrev om, hvordan kvinders stemmeret
notorisk er en vanskelig idé for liberalister.
Han mener, at demokrati er forældet og upassende,
specielt efter at kvinder fik stemmeret.
Et af firmaerne som han arbejder meget med, Palantir...
Hele deres modus operandi er, at de indsamler information om folk.
Palantir er et firma, som analyserer data.
Navnet "Palantir" stammer fra Ringenes herre .
Det er en slags krystalkugle.
Kigger man ind i en af stenene,
kan man se hvad der sker, der hvor de andre er.
De fik først en investering fra In-Q-Tel,
som er CIAs risikokapital-gren.
Så de er tæt knyttet til den nationale sikkerhedsstat.
CIA AMERIKAS FORENEDE STATER
På den tid kom der også flere og flere,
ikke tåbelige, men mindre troværdige søgsmål mod Gawker.
De fleste havde Hogans vigtigste sagfører, Charles Harder, ved roret.
Charles Harder var et ukendt navn
udenfor det sydlige Californien før alt det her.
Han er en kendis-advokat. En energisk repræsentant for folk i Hollywood.
I denne sag stod han frem
som en, der ville bruge en utrolig hårdkogt, juridisk taktik
mod medierne.
Det spil, han har spillet, har forbløffet mange første paragraftillæg-advokater
og mange af de medieadvokater jeg har talt med.
De troede ikke, at krigen ville blive udkæmpet så intenst.
Charles Harder repræsenterede også Melania Trump.
Charles Harder er en lovlydig borger,
som jeg har...
dårlige tanker om, men jeg må ikke udtrykke dem.
Og jeg fortryder de tanker.
Han har truet med at sagsøge mig personligt for injurier,
efter noget jeg sagde til Forbes Magazine, hvor jeg antydede...
Det kan jeg ikke sige,
for ellers får han en chance mere for at prøve at sagsøge mig.
Peter Thiel er langt fra den første milliardær,
den første magtfigur, som vil påvirke eller presse
medierne og deres drift.
Tænk på mediebaronerne selv.
Verdens Hearst'er, Chandler-familien i Los Angeles,
Sulzberger-familien i New York,
og alle de har haft interesse i, hvordan medier drives
og via det, af og til, hvordan politik fungerer.
Vi har set det med Jeff Bezos
i en ny generation af digitale milliardærer.
Han besluttede for at involvere sig
som en påfaldende, om end traditionel, forvalter af Washington Post.
Peter Thiels afgørelse om involvering var noget helt andet.
Det han gjorde ved at finansiere sagerne mod Gawker
var en kontradiktionsstilling og et angreb,
som blev skjult for offentligheden.
Tre, to, en...
For dem som er fan af en frygtløs og hidsig presse,
trak der uvejrsskyer op.
Undskyld. Du blev ikke kaldt.
Nationalt
vil en cyklon ramme de nationale medier
fra en figur tilsyneladende hævet over al kritik, skam og tilregnelighed.
Peter Thiel udkæmper ikke kun sin skjulte kamp mod Gawker,
men ude i ørkenen, i Las Vegas,
stod en anden figur stille bag kulisserne,
og forberedte sig på at overtage
den største og vigtigste nyhedsorganisation i hans hjemstat.
Og det på en måde som ville overrumple alle,
inklusiv, og måske specielt, hans egne journalister.
Las Vegas Review-Journal betragtede sig selv
som avisen for Nevada.
Den ville dække alle store industrier,
dække kommunerne, dække alle de vigtige nyheder,
og dække dem grundigt og meningsfuldt.
Det er Nevadas største medie.
Særlig hvis man ser på politik og hasardspil.
10. december holder Jason Taylor, forlæggeren,
et rutinemæssigt, månedligt møde for alle sine ansatte.
Det er både fejringen af den seneste udvikling,
opdatering om ting, introduktion af nye ansatte.
Der er snacks.
Mange kan lide at gå til møderne, fordi der er snacks.
Og det er ret smertefrit.
Men dette er anderledes.
Jeg går med nogle ansatte hen til mødet i den anden bygning,
da Mike Hengel kalder på mig bagfra.
Så jeg stopper og ser, hvad han vil.
Jeg sagde: "Sørg for, at vi har en journalist med til mødet.
Og der skal være en fotograf."
Jeg kiggede på ham og sagde: "De har solgt avisen, ikke også?"
Jeg sagde: "Jep."
Fra i dag af har Gatehouse Media og New Media, vores moderselskab,
solgt Las Vegas Review-Journal.
Og hele lokalet...
Luften blev suget ud af det.
Det var aldrig en plan. Okay?
Men mulighederne for aktionærerne i Gatehouse var for gode til at afslå.
Mr. Davis introducerer så en mand, som jeg ikke kan genkende.
Han ligner ikke en avis' adm. direktør.
Lad mig sige det sådan.
Han ligner en, som måske har taget lidt på,
siden han købte sit jakkesæt.
Skjorten var vist ikke proppet i bukserne. Han så meget akavet ud.
Han præsenterede sig som Michael Schroeder, en manager,
en titel som ikke findes i avisbranchen, men manager for News + Media LLC,
et holdingselskab skabt for at opkøbe Las Vegas Review-Journal.
Brian, må jeg lige se avisen?
Han ligner Peter Griffin i Family Guy .
En sjuske.
Skjorten hang udenfor. Bukserne var ikke knappet. Han prustede.
Hvis man ringede til Central Casting i Hollywood
og sagde: "Send os en typisk stråmand", så ville de have sendt ham.
Det var så tydeligt, bare ved at se på ham, at han ikke havde magten.
Intet af det gav mening.
Jeg rakte hånden op og spurgte, "Hvem er investorerne?
Og hvilke forventninger har de?"
Og Michael Schroeder sagde noget, som altid vil blive husket
og formodentlig vil blive mejslet på hans gravsten.
Vi tror virkelig ikke... De vil have at I koncentrerer jer om arbejdet.
Er det en joke?
Man kunne lige så godt være gået i zoo og have kastet blodigt kød i løvens hule.
"Tænk ikke på, hvem de er. Bare gør jeres arbejde."
Hvad er vores arbejde? Det er det.
Alle tilhørerne gik i opløsning.
Mange blev vrede.
Der blev nok sagt nogle uhøflige ord.
Hvordan kan man arbejde?
Hvordan kan man vide, om man rent etisk overskrider grænsen,
hvilke interesser arbejder man utilsigtet for?
Vi måtte finde ud af, hvem det var.
Vi havde en følelse af mission og stolthed over at vi skulle skrive om det.
Der var flere journalister, som ikke kunne tænke på andet. Hvem er de?
Vi spurgte: "Hvem er de?"
Og Jason sagde: "En gruppe investorer."
"Hvor mange?" Han sagde: "Cirka ti."
"Ved du, hvem de er?"
"Jeg har set en liste, men jeg kan ikke sige, hvem de er."
Jeg tror, at folk spurgte uden omsvøb: "Er Adelson-familien involveret?"
Og han sagde vist nej.
Sheldon Adelson.
Han er en af landets mest succesrige forretningsmænd.
Han driver nogle af de største kasinoer i Las Vegas,
som er hjørnestenen for hasardspil i landet, i verden.
Sheldon Adelson er en amerikansk succeshistorie.
Han starter som en fattig knægt i en forstad til Boston.
Det er tydeligt, når han fortæller historien i årenes løb,
at han bærer nag.
Han ankommer til Las Vegas med COMDEX-konferencen.
I starten af 80erne
var det en af de første, store computermesser nogensinde.
Han og nogle kompagnoner købte Las Vegas Sands,
et legendarisk kasino i Las Vegas.
The Sands blev revet ned.
Det er en populær, lokal tilskuersport. Vi river ting ned.
Og The Venetian blev bygget i stedet for, et femstjernet hotel.
Sheldon Adelson var allerede en yderst succesrig forretningsmand i alles øjne,
men da han tog til Macao og åbnede sit kasino der,
rystede han hasardindustrien i dens grundvold.
Macao er historisk meget kontroversielt.
Det har været et smuglerparadis.
Der er kinesisk mafia, der har historisk fundet al slags svindel sted i Macao.
Men da de bestemte sig for at tillade licensindehavere, i den nye æra,
endte Adelson med at skaffe sig en.
Og han fik det til at fungere.
Han steg voldsomt i graderne på listen over personlige formuer.
Sheldon har set, at jo flere penge han tjener,
desto mere elskes han af de etablerede republikanere.
Han er blevet charmerende for alle disse præsidentkandidater.
Han har et uendeligt checkhæfte,
så alle, som vinder hans gunst, vil uvægerligt drage nytte af det politisk.
Så Adelsons primærvalg er blevet et begreb i medierne.
Hvem kommer og kysser ringen denne uge?
Og det har gjort Las Vegas til et slags politisk centrum.
Sheldon havde tidligere spurgt om at måtte købe avisen.
Han havde dybe lommer og en lokal tilknytning.
Han var en indlysende mistænkt,
og vi spurgte om ham flere gange og blev altid afledt.
"Nej, han står ikke på listen."
Vi vidste instinktivt, at det var ham.
Vi satte os ned og gennemgik det: "Hvordan kan vi finde ud af det?"
Lad os se nærmere på koncerndannelsen i Delaware.
Hvem kender vi?
Hvem kan vi tale med, som er kilder i den industri?
I bund og grund var det god, traditionel journalistik som vi begyndte med.
Vi prøvede at udvinde data, udvinde kilder online
og kontakte virkelige kilder, hvis bekendtskab vi havde dyrket i årenes løb.
Vi havde mange gode journalister.
Og dem som skrev om det her var blandt de bedste vi havde.
Howards kilder var...
Han har gjort det i 15-20 år, en spil-journalist.
Han er en af de bedste i landet.
Jennifer er en fremragende journalist og en virkelig god skribent.
Jeg måtte nok have skudt dem for at undgå, at de blev involverede.
De nægtede at give slip.
Lige så meget som journalistik er et kald for mange af os, er det også et job.
Og personligt ved jeg, at jeg kunne have mistet det job.
Og jeg kunne have fået et nyt job. Jeg kunne have skaffet mig en ny indtægt.
Det jeg ikke kunne have fikset
ville have været den moralske skamplet ved at kigge væk.
Vi ville ikke bare spekulere. Vi ville tale.
Så Howard, som har gedigne kilder blandt hasardspillere,
pressede de kilder en hel del.
Hver dag var som en strid strøm, hvor vi prøvede at ryste de personer løs.
Onsdag morgen kommer Howard ind på kontoret,
og han har pc-tasken slynget over skulderen.
Han smider den på skrivebordet og er forpustet.
Og han siger... noget a la:
"Vi har det. Det var svigersønnen. Det er svigersønnen."
Howard sætter historien sammen.
Af ren høflighed, selvfølgelig, sendte jeg den til forlæggeren og sagde:
"Vi har en historie. Vi vil trykke den.
Så snart vi får grønt lys af dig, er vi parate."
Kl. 14 blev til kl. 16.
Kl. 16 blev til kl. 17. Kl. 17 blev til kl. 18.
Og jeg har stadig ingen godkendelse.
Til sidst, kl. 19 den aften, havde vi stadigvæk... intet.
Jeg har set den slags på redaktioner før, men normalt under katastrofer.
Alle kom ind og alle blev der, selv om de ikke havde noget at lave.
De ville bare være en del af det.
For os handlede det om at bevare og beskytte
den troværdighed vi havde tilbage.
Jeg vidste, at det var en... beslutning, som formodentlig ville ende min karriere.
Jeg stod præcis der, da jeg gjorde det.
Min computer stod fremme. Jeg gik frem og tilbage til redaktionen.
Klokken var 19.00.
Og jeg venter bare på noget,
enten et ja, et nej, et måske.
Og det kom aldrig.
Så jeg sagde bare: "Fint, vi må bare gøre det og se, hvad der sker."
Han sagde... Det kan jeg ikke sige.
Det begyndte med "F."
Og sluttede med ordet "it."
Det var skræmmende.
Altså, det var skræmmende, men man er nødt til at gøre det. Virkelig.
Nogle artikler er det umagen værd at miste jobbet for.
Websidens visninger gik sådan her.
Den aften, efter flere dage hvor de havde nægtet at de havde købt avisen,
udstedte Adelson-familien en erklæring.
Og den blev trykt i avisen.
John L. Smith, avisens største klummeskribent i årevis,
havde skændtes med Sheldon Adelson ved flere tilfælde.
Historien om John Smith i Las Vegas
er en af de mest oprivende, fængslende historier man kan høre om,
hvad det vil sige at være journalist.
Min bog udkom i 2005.
Sharks in the Desert var en samling kapitler
om historiske figurer og hoteller
og nogle sager i kasinoindustriens udviklingskurve
fra den allerførste tid, en ganske vilter tid, til virksomhedsæraen.
Nogle kapitler nævner Sheldon. Bogen handler ikke om ham.
Han er bare en af figurerne,
som enhver bog om Las Vegas ville inkludere ham som en vigtig figur.
Han skrev nogle afsnit, som Adelson gjorde store indvendinger mod.
Og Adelson sagsøgte ham og forlaget for injurier.
Jeg hørte om søgsmålet, mens jeg var på hospitalet,
Los Angeles børnehospital, med min datter...
Det var et spørgsmål om liv eller død.
Min datter havde en hjernesvulst.
Jeg tog telefonen og fik at vide, at nogen krævede 15 millioner dollar i erstatning
pga. en sætning i en bog.
Det var chokerende.
Først var det svært at forstå, at bogen kunne generere et søgsmål.
Men derefter var det en smule overvældende. Det er helt sikkert.
Amelia var et tilsyneladende raskt barn som fik hovedpine og kvalme.
Og under en MR-scanning fandt de en hjernesvulst.
Hun blev opereret akut, hun fik fuld strålebehandling og kemoterapi.
Adelson havde en mellemmand, en rabbiner, som ringede til Smith og sagde:
"Hør her,
jeg sætter et sekscifret beløb ind på din bankkonto,
som dine chefer aldrig vil høre om,
som kan betale din datters hospitalsudgifter,
så længe du i retten indrømmer, at du injurierede mig."
Jeg skal kun skrive under på, at jeg ville injuriere Sheldon Adelson.
Hvilket jeg, A, ikke gjorde. B, hvilket ikke var min hensigt.
Havde jeg underskrevet det, havde det været en invitation til et karrieskift.
Det knuste min familie. Det knuste mit gåpåmod.
Bøller, fra skolegården til Washington D.C., de gør altid det samme.
De får den unge, som kan bløde næseblod, til at bløde næseblod.
De vælger aldrig en på deres størrelse.
Jeg vil hellere kendes som ham, der rykkede en vægtklasse op.
Jeg kæmpede mod et større mål.
Vi fik fat i en vidneforklaring mod Adelson i et antal timer.
Vi fik også tilgang til hans mappe hos Gaming Control Board,
noget som næsten aldrig før er hændt i Nevadas historie.
Efter at den mappe blev læst af dommeren,
bestemte de sig for at henlægge sagen med bindende virkning.
Fra den synsvinkel erklærer man sig som vinder.
Selv i en så hård krise
sagde John Smith: "Det er den, jeg er. Det er den, jeg må være.
Kun sådan kan jeg være stolt over mig selv."
Jeg har aldrig set en så klokkeren sag. Man genkender ikke altid heltemod.
Men sikke et øjeblik.
Det er gammelt. Hun ser ikke sådan ud nu.
Min datter bærer på en uhyggelig stor byrde.
Hun har det gåpåmod. Hun inspirerer mig hver dag.
Og lokalsamfundet var fantastisk.
Las Vegas har ry for at være følelseskold
og svindel-orienteret og alt den slags, og det er der meget sandhed i.
Men da Amelia blev syg, stillede hele lokalsamfundet op.
Folk var så søde, de donerede til velgørenhed for børn.
Vestens presse skal ikke have mundkurv på eller kontrolleres af virksomheder,
den skal være fri og uafhængig
og kunne skabe ravage på højt niveau.
En fri og uafhængig presse er ikke en garanti, det er et mål.
Skål for at jagte det mål som en synkende stjerne, under nymånen i Nevada...
mit yndlingssted i verden.
Efter at den nye forlægger blev ansat,
fik jeg øjeblikkeligt ordre om ikke at skrive om Sheldon mere.
Navnet måtte ikke nævnes i min spalte.
Jeg måtte ikke nævne familiens forretninger i spalten.
Jeg tror at jeg indså, at opkøbet af avisen ikke gavnede min velvære.
Lad os sige det sådan.
The Las Vegas Review-Journal, Nevadas største avis,
mistede endnu en fanebærer denne uge.
John L. Smith, som sagde op efter problemer med ledelsen,
havde i næsten tre årtier oplyst, opmuntret
og underholdt Las Vegas' lokalsamfund.
Okay, det her er trykpladen fra udgaven 17. december,
hvor vi skrev om, hvem som var involveret i ejerskabet.
Den var skrevet af James DeHaven, Howard, Jennifer Robison.
Jeg stod foran redaktionen og sagde, at jeg ville trække mig tilbage.
De ville selvfølgelig vide, om det var min beslutning eller om det var påtvunget.
Og mit svar var,
at jeg syntes, at forholdet mellem dem og mig var vanskeligt.
Man går ud og skriver en god artikel, og det var jeg så heldig at gøre.
Du har været længe i branchen.
39 og et halvt år.
Det var vanskeligt at mande sig op.
Det var så svært.
Jeg græd meget.
Altså, jeg græd så meget.
Jeg græd, da jeg troede, jeg blev fyret.
Og jeg græd, da det stod klart, at jeg var nødt til at gå.
Det var hårdt.
Opkøbet af Las Vegas Review-Journal
fjernede mellem 20 og 100 personer,
som kunne afsløre noget som...
Sheldon Adelson ikke kan lide.
Mange af dem på dette billede,
inklusiv dem der skrev om salget af "R-J"...
Fra venstre, Eric Hartley: Væk. Mig: Væk. Howard Stutz: Væk.
Jennifer Robison: Væk. Jim Wright: Væk. James DeHaven: Væk.
Bethany Barnes var ikke involveret, men hun er også væk.
Colton: Han blev.
GAWKERS KONTORER
Jeg er tæt på personlig konkurs,
og firmaet måtte erklære sig konkurs forrige måned
for at beskytte det mod kreditorerne.
Min første prioritet er at få Gawkers varemærker,
Deadspin, Jezebel, Kotaku, Jalopnik, Life Hacker, Gizmodo,
og de over 200 ansatte som arbejder for at støtte de ejendomme,
at få de personer hen til et trygt sted under nyt ejerskab,
et sted hvor Peter Thiel ikke kan komme efter dem.
Hvis han var her, det er han ikke, men hvis han kom som en overraskelse,
hvad ville du så sige til ham?
Jeg ville sige:
"Du fik firmaet og mig til at gå konkurs.
Hvorfor går du stadig efter Sam Biddle, en journalist,
John Cook, vores chefredaktør?
Hvorfor jagter du enkelte journalister, fordi du ikke kan lide dækningen?"
Godaften. Jeg er Peter Thiel.
Jeg bygger virksomheder op, og jeg støtter folk som bygger nye ting,
fra sociale netværker til rumskibe.
Jeg er ikke politiker, men det er Donald Trump heller ikke.
Han er byggeentreprenør, og det er på tide at genopbygge USA.
Donald Trump, som jo støttes af Peter Thiel,
siger, at han vil ændre injurieloven.
Han vil gøre det lettere at sagsøge aviser.
USA Today skrev en vigtig artikel om de 3.500 søgsmål,
som Donald Trump har været involveret i på en eller anden måde.
Jeg mener, at medierne er blandt de mest uærlige mennesker, jeg har mødt.
De er lede.
Donald Trump, Peter Thiel og andre milliardærer
har prøvet at underminere pressen, underminere det første paragraftillæg
og ytringsfriheden.
Jeg tror, at den røde tråd i Peter Thiel-sagen, Adelson-sagen
og med Trump, er milliardærer som erklærer:
"Vi er ikke sårbare over for sandheden.
Vi kan ikke skades af fakta,
og det spiller ingen rolle, hvad der siges, eller hvad pressen gør.
Vi har mere magt end sandheden."
Fox News' nyhedsredaktion
udråber Donald Trump som vinder i Pennsylvania.
Det betyder, at Donald Trump
bliver USA's 45. præsident.
CNN kan sige at Hillary Clinton har ringet til Donald Trump og erkendt nederlaget.
Donald Trump udgør en anstrengende situation for USA's borgere.
Trump har gjort meget,
som burde give os anledning til stor bekymring.
Blandt andet hans mangel på åbenhed, hans utilgængelighed,
hans ekstremt skarpe kritik og endog hån af journalister.
Du indsamler penge til veteraner...
Jeg har set dig i TV. Du er en perle.
Generelt skaber indvandrere...
-Kom nu, prøv at sige det. -Det skal jeg nok.
Jeg ved ikke, om det ender i fjernsynet, men du aner ikke, hvad du taler om.
Han har været meget højlydt i sin kritik af pressen.
Bliver det sådan at dække dig med dig som præsident?
Ja.
Med den slags konfrontationer i presserummet?
Ja, det bliver sådan, David.
Som regel har han kaldt medierne og journalister for afskum.
Han har sagt igen og igen og igen, at de er uærlige, at de er korrupte.
De vil ikke være ærlige, fordi pressen er løgnere.
De er lede.
Dem deromme er de mest uærlige mennesker.
Han har opfordret sine tilhængere til at vende sig mod pressen til valgmøder
og til at råbe uforskammede ting.
Han har bragt folk i fare.
Hun er deromme, lille Katy, hun er deromme.
Sikken løgn det var...
I løbet af valgkampen havde han en sortliste med medier,
inklusiv Washington Post, Des Moines Register, Politico og BuzzFeed,
som ikke blev presseakkrediteret som normalt til hans valgmøder og taler.
Giv os chancen for at spørge...
Værsgo. Stilhed.
Tiltrædende præsident...
Hun spørger om noget. Vær ikke uhøflig.
-Kan du give os et spørgsmål? -Vær ikke uhøflig.
Nej, I får ikke et spørgsmål. I får ikke et spørgsmål.
I er falske nyheder.
Vi kan ikke forudsige,
hvor meget præsident Trump vil være forberedt på at gennemføre.
Men vi ved, at han vil blive vred over noget af det, der skrives om ham.
Donald Trump tweetede i morges om New York Times.
Det er umuligt, at han ikke vil blive rasende,
blive rasende over ting, som nogle, måske de fleste, aviser vil skrive.
Det vi ikke kan forudsige er, hvad rådgiverne vil sige til ham.
Peter Thiel, venturekapitalisten og investoren i Silicon Valley,
en tidlig Trump-tilhænger, besøger den tiltrædende præsident.
Han har været fremragende og enestående,
og han fik næsten det største bifald på republikanernes konvent.
Han er et skridt foran, og jeg vil takke ham.
Han er noget særligt.
PRÆSIDENTIEL OVERGANGSPERIODE TEKNOLOGISK TOPMØDE
Hvad vil børnene sige til ham?
Hvor meget undertrykkelse, der findes ikke noget andet ord,
er han parat til at bruge for at straffe dem, som gør ham vred?
Hvis en præsident Trump kommer efter en journalist,
som kandidaten Trump kom efter mig, kan det være farligt.
Uden en hensigtsmæssig anvendelse af det første paragraftillæg,
har man en reel risiko for at leve i en undertrykkende stat,
for at leve i et land, hvor præsidenten tror han gør det rette,
det tror de altid, som tror at hans kritikere skader landet,
det tror de altid, og som kan begrænse pressens evne, pressens vilje,
til at udstille, til at kritisere og lignende.
Der er nok mulighed for, at præsidenten vil blive oprørt nok,
vred nok og hævngerrig nok
til at træffe de nødvendige foranstaltninger han kan
for at straffe dem, som har fornærmet ham.
Vi taler om den højeste,
mægtigste institution i verden,
altså USA's udøvende magt.
Gentag efter mig. Jeg, Donald John Trump, sværger højtideligt...
Jeg, Donald John Trump, sværger højtideligt...
At jeg trofast vil udøve...
embedet som USA's præsident.
og efter bedste evne...
opretholde, værne om og forsvare...
USA's forfatning.
Gud stå mig bi.
Tillykke, hr. præsident.
Situationen er meget truende.
Vi har en mand ved magten, USA's præsident,
som ikke lader til at bryde sig om forskellen på sandt og falskt.
Jeg stod i op i morges og tændte for en TV-kanal,
og de viser et tomt område...
Det var det største publikum, som har bevidnet en tiltrædelse, punktum.
Det er muligt, at vi glider hen mod et autoritært styre i USA,
hvilket er chokerende at sige, men meget tyder på, at det er sandt.
Det er nået så vidt, at det ikke engang dækkes.
Det er noget som journalister skal prøve at modarbejde.
Kelly Anne, CNN og andre kanaler dækker terrorisme verden rundt hele tiden.
At sige at vi ikke gør det, det er bare usandt.
I denne position,
hvor de befinder sig på frontlinjen og på vej mod en autoritær stat,
vil blot det at de gør deres arbejde forvandle dem til oppositionen.
Alternative fakta er ikke fakta. De er usandheder.
Lige nu
ser man et surrealistisk syn i Washington,
hvor man i en enestående grad i moderne tid
ser Det Hvide Hus være villig til at udråbe pressen til modstander
hver eneste time.
Lækkerne er ægte.
Nyhederne er falske, fordi så meget af nyhederne er falskt.
Dette er et definerende øjeblik for pressen.
Journalistik skal være uafhængig. Journalistik skal stå fast.
Den skal være ydmyg angående sine egne mangler,
åben om hvordan den når frem til konklusioner, som skal være optjente...
Tak for at I lyttede med.
...ærligt præsenteret, men den skal også være hård.
Journalistik er det eneste job som er specifikt beskyttet i Bill of Rights.
Det er en hellig, offentlig tillid, en vigtig samfundsfunktion:
Den fjerde statsmagt, et tilsyn med de mægtige.
Uden god, stærk journalistik har man ikke et sundt demokrati.
Reince, præsidenten mener, at en fri og uafhængig presse
er en trussel mod landet.
Vi kræver et svar på dette spørgsmål.
Det skylder du alle amerikanere.
Her er et budskab til Det Hvide Hus: Fortsatte løgne giver fortsat dækning.
Mit job handler om at sige sandheden til magten.
Om at stå fast.
En af de ting som gør os til en republik er,
at vi ikke, formodentligt, styres af en elite.
Og den eneste måde at drage nogen til ansvar på,
om det så er staten eller en virksomhed, er muligheden for at grave dybt
uden at blive knust under ruinerne.
KÆRLIGHED TRUMFER OVER HAD
SÅDAN SER DEMOKRATIET UD
KÆRLIGHEDS-KRIGERE, FOREN JER!
En journalist får nyheden,
en journalist går over, under og rundt for at finde fakta, for at finde sandheden.
Betyder det noget, hvis man ikke har 100 journalister, der vender hver en sten
og fortæller folk ting, som de ikke selv kan opdage?
Det betyder meget.
Det er en del af demokratiets fundament.
Jeg vil altid være stolt af,
at jeg gjorde en milliardær vred nok til at knuse min virksomhed for at hævne sig.
For at beskytte vores vand og luft
til vores generationer og mine børns generationer.
Tror du på videnskab?
Det er en god jobbeskrivelse.
Du arbejder for os.
Hvis man ikke gør en milliardær sur,
giver det ingen mening.
Han lader ikke til at respektere idéen om ansvarlighed.
Journalistik er værd at værne om.
Pressen repræsenterer folket.
Mister vi den, mister vi det USA er og står for.
Journalister skal huske, hvorfor de endte i branchen:
For at sige sandheden...
Vi vil ikke gå i frygt...
...bekæmpe magtfulde institutioner,
plage de bekvemme og støtte de plagede,
og huske deres rolle,
og gøre det bedre end nogensinde før.
Der står meget på spil.
Vi er nødt til at kæmpe hårdere og klogere end nogensinde.
VORES FRIHED ER AFHÆNGIG AF YTRINGSFRIHEDEN,
OG DEN KAN IKKE BEGRÆNSES UDEN AT GÅ TABT.
Tekster af: Sheila N. Hasahya